10 MARS 1996, MELBOURNE
AUSTRALIENS GRAND PRIX
Alla trodde att jag var död. Jag hade inte en skråma - inget alls.
Jag såg en röd flagga. "Vilken tur. De har stoppat loppet."
Då hade vi omstarter och reservbilar.
Jag ville hoppa in i reservbilen.
Och nya öronproppar. Och nya handskar.
"Du får inte köra förrän du har pratat med professor Watkins."
"Vet nån var Sid är?"
Jag kutade mot honom som en dåre.
Han sa: "Du är okej. Du sprang 300 meter."
"Vilket datum är det? - 10 mars."
"Då är du okej, kliv in i bilen."
Om det hade varit några år tidigare så hade jag utan tvekan varit död.
Vi vill se nåt exceptionellt, nåt spännande som vi inte kan göra.
Vi vill se gladiatorer, krigare.
Och man kan inte komma ifrån att vi vill se lite krascher.
Men vi vill inte se människor dö.
Miraklens mirakel! Det är nästan helt ofattbart.
Martin Brundle kliver ur bilen och han verkar vara oskadd.
Otroligt hur det förändrades.
Plötsligt blev det oacceptabelt att dö i sportens namn.
Grand prix är motorsportens OS-
-med bilar i nationsfärger. Blått för franska.
Grönt för brittiska. Rött för Italien.
Och vitt för tyskarna, tills Mercedes slutade lacka-
-sina silverpilar.
Michael Schumacher vinner och blir den mest framgångsrike-
-grand prix-föraren någonsin!
Silverbilarna som är Hitler-Tysklands stolthet.
Alfa Romeo vinner med den fantastiske Nuvolari bakom ratten.
DE SPIONANKLAGADE FÖRARNA AVRÄTTADE AV NAZISTERNA
Fernando Alonso vinner Italiens grand prix på Monza!
Fransmännen annonsera jakten på den snabbaste föraren-
-i ett nytt världsmästerskap som ska heta Formel 1.
Premiärloppet körs på Silverstone.
Enzo Ferrari är inte imponerad av de nya brittiska racerbilarna.
Il Commendatore har kallat de oberoende konstruktörerna-
-för "garagistas", männen som inte kan bygga motorer.
Fangio slås i Buenos Aires av sin gamle teamkamrat Stirling Moss-
-i en liten Cooper.
Vilket mod av dessa män-
-att pressa bilarna och sig själva till det yttersta.
Men så är det i formel 1.
Formel 1 föddes i en svunnen tid-
-när pojkhjältarna härskade i luften.
Som ung ville man bli racerförare.
Man ville bli astronaut eller stridspilot.
Efter andra världskriget gled tänket om att göra nåt modigt.
-i ett fordon på naturlig väg in i det som blev formel 1.
När man ser foton och filmer från den tiden-
-är allvaret i dem respektingivande.
Jag växte upp i den världen.
Pappa blev världsmästare 1962 och jag var då två år.
De hade alla en äkthet över sig. De var äkta vara.
Jag respekterade mina föregångare. Vissa av dem var samtida med mig.
Jag mötte en gång i mina ögon historiens bästa grand prix-förare.
Även bland såna som Michael Schumacher og Ayrton Senna.
-Fangio. -Fangio.
-Juan Manuel Fangio.
JUAN MANUEL FANGIO FEMFALDIG VÄRLDSMÄSTARE
Den första formel 1-stjärnan kan ha varit historiens bästa förare.
Fangio vann fem VM-titlar, ett rekord som stod sig i 40 år.
Bara Michael Schumacher har överträffat honom.
När man kör de bilar som Fangio tävlade i-
-så är det väldigt läskigt.
Man fick hålla hårt i ratten. Inga säkerhetsbälten.
Hjälmen var som en hatt.
Motorglasögon. Och man måste vara modig.
Den mest hyllade föraren i en farlig tid överlevde.
Året då Fangio slutade, 1958, ändrades tävlingsformen.
Man meddelade att formel 1 skulle bestå av titlar varje år:
En till den snabbaste föraren och en till den snabbaste bilen.
Det här var utvecklingen.
Teamen tvingas att pressa motor, chassi och teknik till det yttersta.
I den nya formen började britterna att hota kontinentens mästare.
Alla engelska team ansågs vara garagistas-
-av Ferrari och de andra teamen.
En engelsman satte fart på utvecklingen-
-av motorsporten och hela bilvärlden.
Vi tävlar med bilar för att jag gillar det.
Jag gillar tävlingsmomentet och kamratskapet med det.
Och jag gillar den tekniska utveckling som det ger.
Colin Chapman var en skön kille, om än lite överlägsen ibland.
Det vet jag inte.
Colin Chapman var en ingenjör som lärde sig flyga.
En entreprenör som byggde lätta sportbilar för vanligt folk-
-och till motortävlingar under namnet Lotus.
Då var Lotus en fullblodsracerbil.
Min pappa låg alltid i framkant.
Bra teknik betyder att man har byggt nåt på gränsen av dess förmåga.
Colin var värsta frifräsaren.
Han var ett geni, teamägaren som man ville köra för.
1963 hade Chapman byggt den snabbaste bilen i formel 1-
-och hade den snabbaste mannen bakom ratten i en Lotus.
Jim Clark var den bästa racerförare som jag har kört mot.
Det gick ut på att vara så bra som man kunde bli - på gränsen.
Jimmy körde aldrig över gränsen.
Han var aldrig nyckfull eller spektakulär. Spektakulärt snabb-
-men på ett ospektakulärt sätt. Det var mjukt, rent och snyggt.
Han vann fler formel 1-lopp än nån förare före honom-
-och slutade som tvåa bara en gång i sin karriär.
Han var en kille från landet, från gränstrakterna mot Skottland.
Tystlåten och nästan oskuldsfull.
Jag vill komma hit oftare.
Skön avkoppling att komma hit och raka motsatsen mot motorsport.
Clark blev sportens ansikte.
En annan mästare, Graham Hill, spelade hans vänlige rival.
Alla kände varandra. Jim Clark hade varit hemma hos oss-
-och jag kände Colin Chapman som jag kände min pappa.
De lät likadant och hade samma mustasch.
Colin var extremt utåtriktad, jättekul att umgås med-
-men en helt annan typ än Jimmy.
Jimmy var tystare. Men de var som bröder.
De tävlade på gränsen för fart och sinnrikhet.
De vann fyra VM tillsammans-
-och fem brittiska grand prix.
Men trots framgångarna vann de aldrig den mest berömda tävlingen.
MONACOS GRAND PRIX
Snabba bilar och modiga män från hela världen har tävlat här-
-ända sen 1929.
Monaco är hemskt.
Man kan inte fatta att det går att köra tävlingar inne i stan.
De första varven sticker man upp skallen.
Det är bara räcken, som man knappt ser.
Man är millimetrar från barriärer.
Antingen kör man ett varv som man är otroligt stolt över-
-eller så kör man in i muren.
Faran är en av de saker som driver oss förare. Vi älskar det.
En man bemästrade dessa gator som ingen annan förare i historien.
Monaco var speciellt för Senna. Han var bäst i världen.
Hans koncentration under ett varv var rent häpnadsväckande.
AYRTON SENNA KVALVARV, 6 MAJ 1989
Ayrton Senna vann i Monaco sex gånger, vilket är rekord.
Det är en seger mer än mannen med våghalsmustaschen.
Graham Hill kom till Monaco 1966-
-för att försvara sin tredje seger i rad.
Det är ett fantastiskt lopp att se. Om man vill se ett grand prix-
-så ska man se det här. En jättetrevlig stad.
Komma till Monaco och prata med män är bortkastad tid, så ursäkta mig.
Då var formel 1 livsfarligt och sex ofarligt.
Än i dag är det känslan av prestige som definierar formel 1.
Det är ett evenemang, kungar vill vara där.
För mig är det roligt att se en expert i arbete.
Graham Hill tycker man om direkt.
Att se honom väckte mitt intresse för formel 1 och för vad förarna gör.
Då var Hills bittraste rivaler också hans närmaste vänner.
Det var en sammansvetsad grupp. Från förarna till mekanikerna-
-till fruarna och flickvännerna. Kamratskapet var väldigt djupt.
AUSTRALIEN 1966
Vi semestrade ihop, vi bodde ihop, vi reste ihop.
Det kändes verkligen som att växa upp i en stor familj.
Motorsporten var bara en del av det.
Förarna bildade en fackförening: Grand Prix Drivers' Association.
Kvinnorna följde snart efter med sin Doghouse Club.
I Doghouse Club växte jag upp hos förarnas fruar och flickvänner.
Vad kallas de nu? "Wags", tror jag.
Betty Brabham reste sig under en middag-
-och sa: "Jack är i onåd."
Alla insåg att de kände i stort sett likadant.
De lekte alltid med motorer och så och uppmärksammade oss för lite.
Han jobbar hela natten på sin bil-
-och den stannar efter två varv.
Man måste verkligen älska honom för att vara en bra förarhustru.
Fruarna tog varvtiderna.
Det avgjorde startuppställningen. Det fanns inga officiella tidtagare.
Alla har småromantiska minnen av det.
Vi var som en klan.
De reste i karavan från stad till stad, från land till land-
-ett halvår i sträck.
Även de bästa förarna tävlade i formel 2 på lediga helger-
-för att fortsätta familjecirkusen.
Jag körde formel 2 med Bruce McLaren, Jochen Rindt, Jackie Stewart-
-och Jim Clark. Den tidens stjärnor.
Jag fick mitt livs chock, för de bromsade i ingången till kurvan-
-där jag släppte bromsen.
Man når punkten då man tänker att man inte ska pressa sig längre.
När man kör på gränsen och utmanar ödet en smula.
Problemet är att när man har kört på gränsen-
-så blir det oemotståndligt och man vill göra det igen.
MONACOS GRAND PRIX 1967
Den karismatiske unge italienaren Lorenzo Bandini-
-som körde för Ferrari dog efter en eldfängd krasch i Monaco 1967.
Det var när bilarnas utveckling-
-började köra om säkerheten på banorna.
Fröet till ett uppror bland förarna hade redan såtts.
Några månader före Bandinis död ändrade FIA reglerna för bilarna.
De dubblade motorvolymen och mer än dubblade effekten.
De körde på samma banor som de kört på sen före kriget.
Banorna var de samma. Bansjukvården var likadan.
Brandberedskapen var likadan.
Och plötsligt gick bilarna nästan dubbelt så fort.
Colin Chapman övertygade samma år Ford om att investera-
-i en urstark motor till hans nya, ännu lättare bil.
Han fick Graham Hill att köra för Team Lotus-
-med sin gamle rival Jim Clark.
Motorsportens nummer ett började sälja reklamplats på sina bilar.
Sponsorer betydde pengar, pengar betydde bättre bilar.
Han lackade bilen som de ville-
-bara han fick mer resurser för att förverkliga sina idéer.
För de 23 förarna betydde sponsorerna exponering.
Snart var varje pojkes hjälte en racerförare.
Min första riktiga idol var absolut Jim Clark. Jag hade velat vara han.
Ett av Clarks första lopp i Gold Leaf Tobaccos rödgula bil-
-gick i Tyskland.
Det var ett formel 2-lopp på Hockenheim i april 1968.
Jag körde också.
HOCKENHEIM FORMEL 2 7 APRIL 1968
Jag måste tyvärr meddela att föraren Jim Clark-
-var inblandad i en dödsolycka på banans bortre raksträcka.
Hela världen stannade till när det hände.
Man förstår inte som ung vad som händer.
Men jag minns att jag såg när Jim Clark dog på tv.
Som ni nog har hört så dog racer- föraren Jim Clark i Tyskland i går.
-Han var väl din vän? -En god vän, Peter.
Jag är hemskt ledsen för det och det är alla i motorsporten.
-Visst var han en bra förare? -En av de bästa.
Kanske den allra bästa.
Det var punktering, trodde Colin.
Han var helt förkrossad och blev aldrig sig lik sen.
Det tragiska med motorsporten är när man kommer nära en förare-
-och en olycka händer så gör det så mycket mer ont.
Han var min bästa vän, den bästa vän jag nånsin haft.
Det fanns ingen barriär och bilen for i full fart in i träden.
Jag hade sagt till min fru att om man var lite försiktig-
-så var det helt ofarligt.
Vi insåg plötsligt att om Jimmy dog så kunde ju vem som helst dö.
1968 dog det en förare varje månad samma helg-
-fyra månader i rad.
Femte helgen körde vi i ett väder-
-som vi aldrig skulle fått köra i.
Man såg inte ens 60 meter på grund av dimman och ösregnet.
Och min första fråga när jag klev ur bilen var:
"Är alla okej?"
Om man sa till FIA eller arrangörer att det var livsfarligt-
-sa de: "Om du tycker det är farligt, kör inte så fort. Du bestämmer."
De blundade för verkligheten.
De kände inte förarna och deras fruar och föräldrar.
Jag tänkte då att om jag fick lite makt i den här världen-
-så skulle jag göra nåt åt det.
En månad efter Clarks begravning klev Graham Hill in i sin Lotus-
-och vann Spaniens grand prix.
Min pappa sporrade Lotus-teamet-
-genom att inte låta tragedin lägga sordin på allt.
Graham Hill fortsatte 1968 och vann ett VM till.
Man insåg att det var en annan värld. Förarna kunde bara fortsätta.
Vissa struntar i riskerna.
ITALIENS GRAND PRIX MONZA 1969
...ner från Vialone i 295 km/h. Fyra bilar i stort sett jämsides.
Ner för Parabolica kommer de.
Kan Stewart hålla ledningen på det sista varget?
Jochen Rindt tar ledningen i den sista kurvan på det sista varvet.
Det blir väldigt jämnt i mål! Det måste det bli!
De kör över linjen tillsammans. Det är nästan dött lopp.
Det är Jackie Stewart, Rindt, Beltoise och McLaren.
Ingen har sett en sån avslutning på en motortävling.
Jag vann lopppet med ungefär så här mycket mot Jochen Rindt.
Och publiken flippade ut helt.
Plötsligt hade de omringat oss och polisen försökte stoppa dem.
Vi fick låsa in oss på en toalett.
Men de bankade på dörrarna och försökte komma in.
Ingen publik är mer entusiastisk än den italienska.
De följer sporten med passion.
De är så eldiga och entusiastiska.
För dem är Monza världens huvudstad.
ITALIENS GRAND PRIX MONZA
En älskad Ferrari i ledningen och en annan ligger tvåa.
Tifosierna runt mig exploderar.
Ferrariflaggorna svajar. Ferrari-hästarna stegrar sig!
Och Michael Schumacher vinner i Italien!
Sen 1929 har Ferrari-fansen kommit till Monza.
Tifosis. Tiotusentals fans.
De jublar. De ber.
De gråter. Över en tysk.
Eller en sydafrikan. Eller en engelsman.
De italienska fansen lyfte upp mig och bar mig till podiet.
Det var otroligt.
Under mina första år kunde jag inte förstå vad det betydde.
Ferrari? Ja, okej, det är en racerbil.
Jag förstod inte historien bakom.
Enzo Ferrari, Il Commendatore, skapade en dynasti.
De första 20 formel 1-åren hade hans motorer-
-gett sex VM-titlar.
Ferrari hade också förlorat sex förare.
För mig är den viktigaste segern den som ännu inte är vunnen.
1969 jagade Ferrari och alla de andra teamen Chapman och Lotus-
-in i en skön, ny värld.
Plötsligt körde vi med vingar.
När vingarna kom ändrades allt.
Aerodynamiken ger bättre grepp så bilen kan ta kurvorna snabbare.
Lufttrycket från vingarna gör bilen långsammare på rakan-
-men toppfarten i kurvorna ökade.
När man ökar farten i kurvorna så blir saker och ting farligare.
Det var sportens utveckling. Man kan inte stoppa utvecklingen.
Det första teamet som utnyttjade aerodynamiken var Lotus.
Jag minns att Colin Chapman kom kl. 4 på morgonen.
Han hade drömt om jättevingar.
I Spanien, 1969 års andra grand prix-
-sa Chapman före loppet åt sina mekaniker att förlänga vingarna-
-på den regerande mästaren Hills och den nye föraren-
-den tyskfödde formel 2-stjärnan Jochen Rindts bilar.
SPANIENS GRAND PRIX 1969
Vi såg från depån hur vingarna såg ut att börja ge vika.
Grahams rök av först.
En av killarna sprang tillbaka för att signalera till Jochen.
Rindts vinge gav vika i samma kurva på banan.
Hill klarade sig oskadd och kämpade för att få ut kamraten ur vraket.
Rindt bröt näsan och käken-
-och tappade tron på mannen som byggde hans bilar.
Om Jim Clark var som en bror för Colin Chapman-
-så var Jochen Rindt som en kinkig son.
Jochen hade ett par duster med Colin.
"Bilar ska inte ha vingar."
"F1 ska vara seriöst och ingen hotrodshow." - Jochen Rindt, 1969.
Den föräldralöse 18-åringen Rindt tog över släktförmögenheten-
-och började köpa racerbilar.
25 år gammal gifte han sig med modellen Nina Lincoln-
-dottern till en annan förare.
Jochen var sur och reagerade alltid väldigt häftigt på saker.
Jag vet aldrig om min bil ska hålla hela loppet utan att gå sönder.
Ett par gånger vägrade Rindt att köra-
-för att han tyckte att bilen var farlig.
Unga förare kör det man ger dem.
Jochen Rindt var raka motsatsen.
En gång hade han ett dollartecken på hjälmen.
Han sökte nån som kunde köpa loss honom från hans kontrakt.
Jochen hade en mystisk manager som hette Ecclestone.
Rindt och Bernie spelade alltid kort.
Han hade en känsla av att vara en eldsjäl och inbiten affärsman.
Bernie kunde hantera Chapman.
Normalt kom folk krypande när de skulle prata med Colin.
Han ville att Jochen skulle köra en bil som Jochen inte ville köra.
De bråkade om det.
Bilarna var superlätta och säkert farliga, men garanterat snabbare.
1970 avtäckte Chapman en ny Lotus till sin obeveklige unge förare-
-som förde F1 in i modern tid.
Kilformen, luftintagen.
Den var otroligt avancerad och makalöst...
...ömtålig.
Bilen utvecklades på banorna i lastbilars lastutrymmen.
Mycket föll av och gick sönder.
Säkerheten stod aldrig på agendan.
Låt oss vara ärliga.
En konstruktör vill först och främst göra bilen snabb.
Att vara snabb kommer först.
ZANDVOORT HOLLANDS GRAND PRIX
En månad in i säsongen 1970 glömde Rindt sina förbehåll-
-och lät Chapmans nya Lotus storma in i historieböckerna.
Chapmans nya Lotus gör det igen!
Rindt och Lotus vinner i Frankrike
Jochen Rindt och jag var de två snabbaste föraren.
Jag såg ofta häcken på hans bil 1970.
RINDT STORMAR UPP I EN SÄKER LEDNING
Fyra i rad för Rindts Lotus
De kom till Monza med nästan dubbelt så många poäng som tvåan-
-teamägaren/föraren Jack Brabham.
Under träningen beslutade vi att ta av vingarna.
Det handlade om farten rakt fram. På Monza vann man mer på rakorna.
75 % av förarna tog av vingarna.
Vingarna togs av min bil och den blev helt omöjlig att köra.
För första gången var jag livrädd i en bil.
Jochen trodde att enda sättet att få tillräcklig fart var utan vingar.
Men 72:an hade aldrig körts utan vingar.
Jag sprang till hans fru Nina för att berätta vad som hände.
Jag visste inte hur det var med Jochen-
-men jag ville inte oroa henne.
Bernie och jag sprang ner för Parabolica för att se hur det såg ut.
Jochen var död då.
Det slår en att man var den sista som han pratade med.
Man grubblar och grunnar på om man har gjort nåt fel.
Men Jochen sa: "Sätt inte på vingarna." Det sa han.
Om du fick önska dig en sak, vad skulle det vara, Nina?
Att du skulle sluta tävla.
En av de första som öppet ifrågasätta säkerheten i sporten-
-tystades 28 år gammal.
Två månader senare fick hans änka VM-bucklan.
Den enda formel 1-titel som har vunnits postumt.
Om Jochen Rindt bara hade fått grundläggande akutvård-
-så hade han överlevt.
Förarföreningen hade en jättebra bil med ett släp-
-med allt ombord. De la honom inte i den bilen.
De körde honom till fel sjukhus.
När han kom till rätt sjukhus hade han dött.
Jochen Rindt var den tredje formel 1-stjärnan som dog det året.
BRUCE MCLAREN DÖD
Bruce McLaren dog på Goodwood. 19 dar senare dog Piers Courage.
En tragisk tid på många sätt, för vi förlorade vår sports ikoner.
Han kraschade. Det var det som hände.
Han kraschade och dog.
Ingen kollade varför han kraschade och om det kunde ha undvikits.
Det krävdes alltid en tragedi innan vi sa: "Vi kan bättre än så här."
"Vi blir allt smartare med bilarna och får dem att gå fortare."
"Varför inte utnyttja det vi vet för att göra dem säkrare?"
Det finns en parallell mellan formel 1-racing och rymden.
Som barn följde jag alla månmissionerna.
Fem, fyra, tre, två, ett.
Tändningssekvens.
Vi lyfter!
Det var när de skickade människor i raketer till månen.
De har eld som brinner i raketerna.
De kör över gränsen.
In i nya världar, över gränser.
Och det handlar om liv och död.
Formel 1 är likadant.
I början av säsongen visste man att några av ens hjältar skulle dö.
Koen Vergeer var en av många killar som blev helt besatta av formel 1-
-under det mest brutala årtiondet.
Han var bara elva år när han såg sitt första lopp:
Hollands grand prix på Zaandvort.
Vi åkte tåg dit och man gick genom sanddynerna.
Det fanns inga skyltar, ingenting.
Man kunde gå vilse i dynerna, om man vill.
Efter en halvtimme hittade man banan.
Tidigt 1970-tal var formel 1 något av ett cirkusnummer.
Innan bilarna kom ut för träningen-
-visste man inte vilka som skulle komma.
Varje enskilt team förhandlade med arrangörerna på de olika banorna.
Arrangörerna betalade tv-bolagen för att de skulle visa loppen.
Allt var mycket mer informellt.
Ett fan kunde gå in i paddocken och där fanns ens hjältar.
Jacky Ickx var min hjälte. Han hade ett mystiskt namn.
Den unge belgaren Jacky Ickx som körde för Ferrari 1970-
-var den enda förare som kunde ha lurat Jochen Rindt på VM.
I stället var Ickx väldigt nära att bli det årets fjärde dödsoffer.
Att bli bränd är bland det mest smärtsamma man kan uppleva.
Man kan bryta lemmar och få alla slags skador-
-men att bli bränd är fruktansvärt.
Jag trodde inte det kunde hända mig.
Det ska inte hända mig.
Man tror att det ska hända andra.
Det skulle inte hända mig.
Många förare är övertygade om att olyckor bara drabbar andra.
Men man balanserar på en tunn linje mellan överlevnad och katastrof-
-och givetvis död.
Jackie Stewart hade en jättekrasch på Spa.
Han fastnade i bilen upp och ner och dränktes i bränsle.
ÅTTA STJÄRNFÖRARE KRASCHAR I ÖSREGN
Den största fasan då var brand.
Bilarna var rullande bomber, för i en krasch-
-rann bränslet ut och antändes.
När Jacky kraschade använde ingen förare bälte.
I en krasch så föredrog de att kastas ut från bilen.
Det visar hur amatörmässiga vi var: arrangörer, team och förare.
Jacky och Jackie klarade sig med livet i behåll-
-bara för att bli bittra rivaler i revolutionen.
Ickx vann på Zandvoort 1971.
Medan Jackie vann sitt andra VM.
Vi var riktiga rivaler, konkurrensen var stenhård.
Den flygande skotten blev ordförande i förarföreningen.
Och som världsmästare blev han upprorets ledare.
Ni måste ha bälten, för i de här bilarna är det inte bra utan.
Medan Ickx vägrade att gå med i förarföreningen.
Jacky trodde inte på säkerhetsrörelsen.
Jacky ville inte vara med i GDPA-
-för det stämde inte med hans image.
Hoppas det inte blir nåt lopp.
Varför inte?
-Då kan vi göra nåt annat. -Okej.
Jag deltog inte i det, för sån är jag.
Han gillade inte hot.
"Vi kör inte i morgon om ni inte gör så här."
Fackföreningstaktik.
FIA var rätt svagt på den tiden och bestod bara av arrangörerna-
-så det fanns ingen riktig organisation.
För mig var det mycket enkelt.
Vi var tvungna att få banorna att inse att de behövde göra mer.
Sätta upp mer stängsel och barriärer. Allt kostade pengar-
-och de hade aldrig behövt lägga pengar på banorna.
Stewart blev sportens nya ansikte när stålbarriärer sattes upp-
-på banor som Zandvoort och Silverstone.
Max Mosley blev konstruktör och ägare av March Engineering.
Bernie Ecclestone anslöt till honom i paddocken som ägare-
-efter att ha köpt Jack Brabhams team.
På aerodynamikens vingar kom ett nytt stall unga stjärnor-
-som skulle fylla de tomma förarsätena.
Vi visste då att förarna hade massiv respekt för varandra-
-för att de som stridspiloterna i andra världskriget visste-
-att de kanske skulle dö.
Det var Jody Scheckter från Sydafrika.
Den tyste österrikaren Niki Lauda.
John Watson från Nordirland.
Andra britter: James Hunt.
David Purley.
Och Roger Williamson.
Supersvensken Ronnie Peterson.
Playboyen Peter Revson, USA, vars familj hade startat Revlon.
Och den franske renässansmannen Francois Cevert-
-handplockad av Stewart åt teamägaren Ken Tyrrell.
Jag heter Francois Cevert. Jag är inte miljonär.
Jag är racerförare och jag älskar motorsport.
Han var som en ung stridstupp. Enormt snygg.
Han hade otroliga ögon. Han charmade omkull många damer.
Francois avgudade Jackie.
Han var nästan lika bra som Jackie.
Vi hade nog ett av de starkaste motorsportteamen.
Allt jag kunde lärde jag honom.
-Vad tycker du om Emerson Fittipaldi? -Vem?
-Du vet, han som vann VM. -Han, ja!
Colin Chapman hade sin fjärde världsmästare på åtta år.
En mästerlig ung brasilianare som hette Emerson Fittipaldi.
Vi var 21 förare i formel 1. Oddset för att överleva var 7-1.
Colin sa: "Emerson, jag vill inte komma dig för nära."
"Du vet hur farligt det är. Jag kan mista dig när som helst."
Cevert är ditt största hot. Slår du honom så vinner du.
Det var Colin Chapman.
Mitt första grand prix var på Silverstone.
Graham Hill kom in. Det var som om en gud gått in.
Men om man inte kan tävla med dem och sätta sig i bilen-
-och gå ut och bokstavligen sätta livet på spel-
-så ska man inte vara med.
Bilarna rullar in på startområdet.
Där står de i några sekunder innan flaggan faller och starten går.
I början försökte man bara bevisa att man var tillräckligt snabb.
Flaggan är uppe!
Jackie Stewart på insidan bakom Ronnie Peterson.
Jackie Stewart gör en kanonstart.
Peterson håller Stewart bakom sig-
-när de kör in i Copse för första gången.
En förare håller det på gränsen i varje del av varje kurva.
Håller det precis på gränsen.
Och Francois Cevert. Jody Scheckter snurrar!
Jody Scheckter blir påkörd i slutet av det första varvet.
Jody Scheckter i sin McLaren.
Stoppar de loppet? Jackie Stewart kommer jättefort.
Ronnie Peterson kommer fort.
Man är full av adrenalin och skrattar nästan hela vägen in i depån-
-tills man berättar för killarna vad som har hänt.
Elva bilar bröt, men ingen dog.
Enorm tur.
Silverstone-olyckan var kanske den största i formel 1-sportens historia.
För att vinna måste man gå i mål.
Nästa lopp var Hollands grand prix på Zandvoort.
Vi stod uppe på en kulle, för pappa kunde filma bra därifrån.
Man kunde gå ner till stängslet och bakom det låg stålbarriären.
Jag var elva år och ville vara i häxkitteln av ljud och färger.
Ljudet går genom ens skelett och in i ens mage nånstans.
Jag minns första gången som jag såg bilarna komma.
Jag tänkte: "Det här är min värld!"
Efter åtta varv körde en bil in i den nya stålbarriären.
Jag såg en bil flyga i luften och jag såg rakt in i cockpit.
Men det var bara en glimt och bilen krossades mot asfalten.
1973 ägde jag March och då var det Roger Williamson.
En av våra bilar. Han var en nära vän.
David Purley stannade och klev ur och försökte lyfta på bilen.
Många stod bara och såg på. Ingen kom och hjälpte honom.
Och han var desperat.
Vi körde förbi varje varv. De gulflaggade-
-för att vi skulle sakta ner, men loppet stoppades inte.
På den tiden stoppade de inte loppen.
Jackie var nog den bästa ambassadör som sporten har haft-
-och han gjorde mycket för säkerheten-
-men om han skulle köra så körde han.
När visiret fälls ner flyr man från sorg, dramatik, problem-
-smärta och lidande. Först när visiret fälldes upp igen-
-blev man medveten om verkligheten igen.
Williamson är död. Inget ärevarv, tyst prisutdelning.
I motorsporten är vi alla likadana.
Man behöver bara lite extra tur.
För mig som elvaåring var det en hemsk syn.
Men också fascinerande. "Vad hände?"
Jag tror att de såg oss som gladiatorer.
Gick man in på Colosseum visste man att där fanns lejon.
Risken fanns att man inte kom ut.
Jag började gråta, men samtidigt tänkte jag:
"Hur kan man gråta över nån som man inte visste nåt om?"
Han var en vanlig arbetargrabb-
-som blev förare på egen talang. Sånt påverkar en enormt mycket.
Året då Roger Williamson dog gjorde FIA det obligatoriskt-
-med räddningsutrustning och brandregler på banorna.
Doghouse Club samlade varje år in pengar till döda förares familjer.
Eftersom saker kunde ha gjorts-
-så var det kanske omoraliskt, fast det vet jag inte-
-för folk ville köra.
De enda kraven för att ersätta en död förare-
-var mod och pengar.
Lord Alexander Fermor-Hesketh, den tredje baronen av Hesketh.
Lord Hesketh var 22 år gammal när han startade Hesketh Racing.
Jag började med racing av en slump.
Jag hade precis träffat mitt livs vackraste hora-
-och fick syn på ett vykort med en urgullig nalle på.
Jag ritade en hjälm på nallen och en Union Jack.
De har känslan av den gamla typen av GP-team-
-och allt som verkligen är brittiskt förtjänar stöd.
Vi var bara där för att ha kul.
De var lite överklass, va? Lord Hesketh och de andra.
Mer seriösa journalister tyckte inte att man uppförde sig så i formel 1.
Dricka champagne och ha kul? Nej.
Inga bilder, tack!
Vi har en förare i formel 2 som inte har nåt vidare bra rykte-
-men han är blixtsnabb.
Hans smeknamn är "Hunt the Shunt" för att han brukar krascha bilar.
Det var inte helt olikt en man som ägde en svindyr häst-
-och hans jockey var James Hunt.
Är det bara ett ljudprov? Tänk om jag svär och säger fula ord.
Kan vi radera det?
Han söp och rökte konstiga saker.
Han hade sitt roliga. Han hade massa tjejer.
Han var sånt man läste om i serier när man drömde om att bli förare.
James var allt som en ung kille ville bli.
James var så attraktiv som person. Han drog inte bara till sig tjejer-
-utan också många män.
Alltså inte på det viset.
Han var så oerhört charmig och fri. Vissa människor skrämdes av det.
När man åker runt på tävlingarna lär man känna nästan alla.
Det är som en stor familj.
Och intresset är stort.
Det var jätteroligt, en värld full av unga människor.
Polisonger, utsvängda byxor, hippietiden.
Fyra timmar väster om Woodstock hade formel 1 en utomhusfest-
-varje år i 20 år.
Alla bodde på Seneca Lodge.
Alla amerikaner ropade och skrek. En fantastisk miljö.
Watkins Glen hade ryktet att vara en mästarbana.
Jochen Rindt vann sitt första grand prix där.
Emerson Fittipaldi också.
Francois Cevert vann 1971 och blev tvåa efter sin mentor 1972.
1973 kom Tyrrell till Watkins Glen med Jackie Stewart-
-som redan hade säkrat sin tredje VM-titel.
1973 hade jag beslutat att mitt sista lopp skulle bli Watkins Glen.
Mitt hundrade grand prix.
Att Jackie skulle sluta var hemligt.
Bara tre personer visste. Francois visste det inte.
Jag sa inget till min fru för att slippa höra:
"Om det är så farligt, varför inte sluta och leva lyckligt med mig?"
Det är en fantastisk känsla.
Greppet som jag har nur är så följsamt och skönt-
-att det är en härlig upplevelse för föraren också.
Det är...
Cevert tyckte att han var redo att bli en toppförare.
Han skulle visa det i kvalet på Watkins Glen det året.
KVALIFICERINGS-OMGÅNG
-Vem är det? -Cevert.
-Hur illa är det? -Mycket illa.
Cevert. Jävla skit.
Jag kom dit först och hoppade ut ur bilen för att försöka hjälpa honom.
Jag försökte lossa hans bälte och vände mig om-
-och visste att han var död.
Det är illa. Jag har aldrig sett nåt liknande.
Det var en ohygglig syn. Ingen ska nånsin se nåt sånt.
Inget gick sönder på bilen. Han körde bara för fort.
Han körde in i en barriär, for över banan och slog i på andra sidan-
-och bilen hamnade upp och ner. Om barriären hade varit lite högre-
-så hade han kanske klarat sig, men det får vi aldrig veta.
På grund av incidenten på banan avslutas dagens formel 1-träning.
Jag gick tillbaka till depån. Jag sa inget till Colin och min fru.
Jag gick ut på parkeringen där det inte var nån.
Jag ville be till Gud och fråga: "Vad gör jag här?"
"Hjälp mig."
Var vänliga och förbli stående under Frankrikes nationalsång-
-till minne av Francois Cevert.
Jag valde att inte köra dan därpå av respekt för Francois.
Inte på grund av min egen oro.
Det var ett olyckligt slut på min karriär-
-men det var kanske ett skäl till att jag aldrig ville köra igen.
Det var rätt att inte köra. Väldigt sorgligt.
Jag var bara så arg för att sporten kunde hålla på att göra det så här-
-och inte anpassa sig för att se om sitt eget hus.
En kvart före loppet var jag i depån.
Bernie frågade: "Vad gör du?"
Jag sa: "Francois är död." Han sa: "Än sen då?"
"Han dog när han gjorde nåt som till den sista bråkdelen av en sekund"-
-"skänkte honom enorm glädje, njutning och tillfredsställelse."
"Du är racerförare. Gå ut och gör ditt jobb."
Alla människor försöker göra det de älskar till sitt levebröd.
Det har jag gjort.
Jag njuter av allt jag gör när jag tävlar.
För jag älskar det.
När de som flög Mustang återvände efter 5-6 timmar över Tyskland-
-och säkert hade förlorat 15 % av styrkan-
-gick de till baren. De gjorde det av ett gott skäl.
Ibland måste man fråga sig själv om man är redo att ta den risken.
"Är du beredd att dö i dag?" Annars ska man inte vara med.
Jag intalade mig själv att jag behövde glömma allt som hänt.
För jag älskar sporten.
Det är som en drog. När man väl har börjat är det svårare att sluta.
1974 började Emerson Fittipaldi ta över efter Jackie Stewart.
Både som snabbast förare och förnuftets röst.
Stålbarriärer omgav de flesta banorna-
-och två förare till hade dött efter att ha kört in i dem.
Amerikanen Peter Revson-
-och en ung österrikare i hans andra start.
Helmut Koinigg.
Brandmannen kom med hans hjälm. Hans huvud var kvar i den-
-för han körde in under barriären och halshöggs.
Det var en mardröm.
Jag minns Barcelona. Fredag morgon efter träningen-
-såg jag stålbarriärerna hållas ihop med bara skruvar och ståltråd.
Jag rörde en, sparkade till den och den föll.
Fittipaldi, nu i McLaren, vägrade att ens träna.
De spanska arrangörerna hotade att beslagta alla bilarna-
-om världsmästaren inte körde.
Jag tänkte: "Det är ofattbart att en världssport sköts så här."
Så förarna höll ett möte i Texacos husbil.
Vi fick slåss med arrangörerna.
Banan låg i bergen över Barcelona.
Eftermiddagen på fredagen var det helt tyst.
Sen hördes en bil, bara en motor.
"Det måste vara Ickx."
Jackie Stewart hade slutat-
-men Jacky Ickx jagade ännu titeln.
Ickx med babyansiktet hade tagit Fittipaldis plats hos Lotus.
Som förare måste man vara individualistisk och självisk.
Alla reagerade reflexmässigt på ljudet och stack ut och körde.
Stämningen var väldigt spänd.
Teammekanikerna skruvade ihop barriärerna.
På tävlingsdagen stod Fittipaldi vid sitt ord.
SPANIENS GRAND PRIX MONTJUÏC 1975
Jag körde ett varv och kom in som världsmästare.
Sen flög jag hem till Geneve och när jag landade-
-väntade schweizisk tv på mig.
Jag visste inte vad som hade hänt i loppet.
Bakvingen på Rolf Stommelens Embassy-Hill-Lola lossnade-
-och bilen körde in i barriären.
Vi var runt 25 varv in i loppet och jag minns att jag sa:
"Det är Rolf. Han är ute i publiken."
Stommelen överlevde, men fyra människor dog.
Jag tycker att det här är nåt som vi alla kan lära oss av-
-för i helgen såg alla att nåt som är viktigare än pengar-
-är människoliv.
Inte bara förarnas liv, utan också åskådarnas.
När förare på riktigt börjar oroa sig för säkerheten-
-så kör de inte snabbt längre.
Om man tog alla formel 1-förare, även de som kör nu-
-och sa "Här är två bilar, den där är väldigt säker"-
-"och den andra är livsfarlig, om du kraschar i den dör du nog"-
-"men den farliga är två sekunder snabbare per varv"-
-så hade de inte tvekat att välja.
Alla hade satt sig i den farliga.
Därför är det de som leder sporten-
-som måste ta ansvar.
Bara veckor efter den misslyckade strejken i Spanien-
-uppstod en helt otrolig rivalitet i Zandvoort i Holland.
En kamp mellan två förare blev avgörande för revolutionen.
Fredagsträningen - fantastiskt.
Lördag - blå himmel.
Vi vaknade på söndag morgon och plötsligt så ösregnar det.
Det vällde ner regn.
Alla andra hade sina nycklar framme. Vingarna skulle upp.
Jag sa: "Vi vet inte ett skit om hur man ställer in en bil."
"Så det är bäst att vi låter den vara som den är."
James kör fyra varv och ligger före de två Ferrari-bilarna.
När James Hunt närmade sig sprang alla till stängslet: "Där är han!"
Man såg plötsligt en vit bil, en röd bil.
Niki Lauda i Ferrarin som närmade sig allt mer.
"Ja! Håll honom bakom!"
Och så vann vi.
James Hunt höll Niki Lauda i Ferrarin bakom sig-
-och gav Team Hesketh deras första seger efter tre år.
Det är helt lysande. David och Goliat - fantastiskt.
Playboy-garagistas slog-
-ett av sportens mest sägenomspunna team.
Festen startade i en lastbil och det slutade med en blackout för mig.
Det var stort, för den enda som nånsin tog mig på allvar-
-var Il Commendatore, men han var också den enda som räknades.
Mr Ferrari var motorsportens mest dekorerade man.
Han sa: "Aerodynamik är för folk"-
-"som inte kan bygga motorer."
Men han hade inte vunnit en titel sen 1964.
Fram till Lauda.
NIKI LAUDA VÄRLDSMÄSTARE 1975 FERRARI
I Italien är det många och starka känslor kring ett racingteam.
Om man vinner är det rätt lätt, om man förlorar är det jättesvårt.
Niki var klok, en smart kille. Den idealiske Ferrari-föraren.
Niki är väldigt teknisk. Kylig.
James var mycket emotionell för att vara engelsman.
Han kom in i min husbil före loppen: "Emerson, får jag låna din toalett?"
Med en stor seger i bagaget lämnade Hunt nallen bakom sig-
-för en chans att vinna titeln.
Han skrev kontrakt med 1974 års konstruktörsvinnare: McLaren.
Efter de fem åren med alla som dog och allt, så fick han en ny framtid.
McLaren var väldigt organiserat. Alla bar uniform.
Men James klädde sig som han ville.
När Lauda blev ledande förkämpe för förarsäkerheten-
-blev Hunt sportens nya ansikte.
Jag vet inte om förarna i dag festar till tre på morgonen-
-och sen sätter sig i bilen. Vem mer skulle klara det?
Man når inte upp till den nivån genom att bara vara sig själv.
Man måste till viss del vara det som en racerförare ska vara.
Snabb.
Hunt knep pole position i de första två loppen 1976.
Medan Lauda vann loppen.
De respekterade nog varandra, men det fanns ett behov...
Niki ville vara cool och det var han inte.
Han retade James när han kunde.
Den där James Hunt nu i helgen då?
Han vann i Holland så han blir svårslagen nu.
Niki psykade de andra förarna bara genom att prata med dem.
Hunt första seger kom i Spanien, men han blev diskad-
-för att hans vinge var för bred.
Jag vet inte hur bred den är. Jag kände inte till regeln.
Jag bara kör fanskapet.
I Monaco tog Lauda ledningen i första kurvan-
-och vände sig aldrig om.
Hans fjärde seger på sex starter.
Han verkade inte så snabb, men han vann lopp.
Och man visste att han aldrig gjorde nåt dumt.
Hunt kom igen i Frankrike. Efter en omstridd start-
-vann han inför hemmapubliken i England.
Han går i mål och James Hunt vinner Storbritanniens grand prix.
De har ändrat reglerna för vingar och ändå är du extremt snabb.
-Hur bär du dig åt? -Stora ballar.
-Glöm det. -Kan de inte trycka det?
Men det är sant!
Skillnaden mellan förare är kanske hur gärna man vill vinna.
För alla är lika duktiga och det är helt oberoende av hur vädret är-
-när man är ute på banan.
Monza, Spa, Monaco. Det var rätt berömda banor.
Men en bana ansågs vara symbolen för ren körning.
Den största möjliga utmaningen.
NÜRBURGRING TYSKLANDS GRAND PRIX
I skuggan av de tyska Eifel-bergen ligger en monstruös racerbana.
22 kilometer lång.
168 kurvor. Då fanns det 17 hopp.
Så man flög 17 gånger på Nürburgring.
Om en bil körde av såg man den inte. Den försvann bland träd och buskar.
Eller ner i en ravin.
Hitler byggde banan under depressionen.
Det är den mest krävande, den mest givande-
-den farligaste och den bästa banan i världen.
Att vinna på Nürburgring betyder att man gjort sitt livs bästa lopp.
TYSKLANDS GRAND PRIX 1976 NÜRBURGRING
1976 bad världsmästaren och poängledaren Niki Lauda-
-förarföreningen att bojkotta Nürburgring-
-för att banan var för farlig.
Brandsäkerheten var för dålig. Det hade krävt en brandmannaarmé.
Ni bestämmer om loppet ska fortsätta.
Hunt röstade för att köra. Lauda förlorade omröstningen-
-med bara en röst.
Jag kom i kurvan. Hans bil stod på tvären mitt i banan och brann.
Brett Lunger kliver ur sin Surtees och går in i eldhavet.
Ferrarin hade andra bälten. Art Merzario hade kört Ferrari.
Han kom in, knäppte upp bältena. Jag låg uppe på bilen.
Jag greppade Nikis axel och drog ut honom.
Lauda dras till slut bort från eldhavet. Loppet stoppas.
Jag minns att han frågade: "Hur ser mitt ansikte ut?"
Han visste inte att han hade andats in en massa giftångor-
-från karossens brinnande plast och glasfiber.
Folk talade redan om honom i imperfekt.
Vi var säkra på att de skulle säga att han var död i morgonnyheterna.
Jag såg inget, jag bara lyssnade.
Det måste ha varit på sjukhuset. Min fru kom in i rummet-
-där jag låg och hon började gråta. Det hjälpte mig absolut inte.
Jag frågade henne efteråt: "Varför grät du när du kom in?"
"För jag blev ledsen." Hon sa: "Jag kände bara igen dig på fötterna."
Jag var så svårt bränd överallt så att hon fick en chock.
Det var problemet. Jag fick kämpa för att hålla mig vid liv.
Fem veckor senare var jag tillbaka i bilen på Monza.
MONZA ITALIENS GRAND PRIX 1976
Niki kom gående till mitt team i depån och sa: "Tack, Brett."
Och sen gick han igen.
Jag visste att det var farligt.
Den lättaste vägen tillbaka är att börja köra så fort man kan.
Ju längre man väntar, desto oroligare blir man.
Han blev fyra och höll VM-hoppet vid liv.
Det är det modigaste som jag nånsin har sett.
Efter hans pärs vill jag se honom i täten, kämpa - och vara fläckfri.
James Hunt var pressad och vann två lopp på vilja och jävlar anamma.
Men det var nåt magiskt över det Niki Lauda gjorde.
Han var en stentuff förare-
-men de flesta ifrågasatte hans mentala hälsa.
Olyckan gav honom karisma.
HUNT VINNER IGEN
LAUDA TREA!
De blev... Jag vill inte tänka på vad de blev för kompisar.
Som två playboys tillsammans. Om du förstår vad jag menar.
Välkomna till Japans grand prix!
Det är den mest spännande säsongsavslutningen på över tio år.
Hunt och Lauda slåss om titeln.
Lauda leder med tre poäng. Vilket otroligt slut på säsongen.
De skulle köra Japans grand prix och alla ville visa det.
Alla tv-bolag sa: "Det är bra, låt oss"...
"Oj! Vi har inte rättigheterna."
"Hur fixar vi det här?"
1976 var Bernie Ecclestone och Max Mosley vänner och partners-
-i konstruktörsföreningen-
-som var en lös sammanslutning av oberoende bilbyggare.
Bernie var rakt igenom gatsmart, en fullständigt genial taktiker.
Bernie hade snabbt räknat ut att arrangörerna tjänade storkovan-
-och att teamen blev blåsta.
Bernie sa:
"Jag har köpt tv-rättigheterna globalt för en miljon dollar."
Det var tio team. "Ni kan alla få 10 % för 100 000 dollar."
Nio idioter satt där: "Tänk så mycket tester jag får för 100 000 dollar."
Jag och alla andra sa nej tack.
Så fick Bernie kontrollen. Det är rätt patetiskt-
-men det är så man blir rik.
Brabham-ägaren sålde sitt team-
-men han har haft sportens kommersiella rättigheter-
-ända sen 1976 och uppgörelsen i Japan.
Bernie sa till tv-bolagen: "Ni kan få rättigheterna"-
-"men ni måste visa alla loppen."
Och resten är historia.
FUJIBANAN JAPANS GRAND PRIX 1976
På Fuji regnade det hela dan, så vi kunde inte köra.
Kl. 16 kom tävlingschefen och sa:
"Vi måste starta nu på grund av sändningstiden."
Men jag sa: "Det regnar lika mycket."
På den tiden styrdes det mer som en diktatur än en demokrati.
Jag sa: "Vi startar oavsett vad."
Och Japans grand prix är igång. James Hunt fick en kanonstart.
Exakt det ville han. Komma före alla andra bilar.
I ledningen slipper man sprutet.
Om man fastnar som tvåa, trea, fyra eller sämre-
-får man en massa vatten i ansiktet och ser ingenting.
James Hunt leder i sin Marlboro McLaren.
Det här är starten han behöver.
Sikten, särskilt i början av loppet, var som bäst 20 procent.
Se på diset! Hur kan de se nånting som helst i det här vädret?
290 km/h, man lyssnar och håller koll på sin bankant.
Om bilen framför stannar så får man problem.
Jody Scheckter kör på insidan, kanske för att få bättre grepp.
Lauda är redan i depån. Han pratar med Forghieri-
-som är Ferraris teamchef.
Vad har hänt med Lauda?
Niki beslutade att bryta.
James Hunt leder. Lauda verkar redan ha brutit.
Han bröt.
Under mina 40 år i sporten minns jag ingen annan förare-
-som bröt för att förhållandena var för farliga. Helt otroligt.
Han snurrar! Förlorade han loppet och VM-striden nu?
Det krävs stort mod att fatta ett sånt beslut.
Vissa kan tycka att det är fegt.
Men det är nog raka motsatsen.
Han gick emot allt det som det innebär att köra för Ferrari.
Man kör för Ferrari, inte sig själv, och om man dör-
-så är det bara så. Dö, men dö åtminstone i bilen.
Ferrari skämdes för honom. "Nej, motorn tog slut."
Lauda blev arg när han hörde deras ursäkt-
-och sa som det var.
Han stod emot Ferrari-myten. Och han sa nej.
Vem hade sagt nej förut till Enzo Ferrari?
Jag har aldrig kunnat förlåta Niki Lauda.
Han tyckte att det var för farligt för honom och glömde-
-de 50-60 människor i teamet som hjälpte honom att vinna.
Tiotusentals människor runt om i Italien.
Han glömde alla dessa människor. Deras älskade Lauda-
-blev egoistisk och sa: "Nej, jag vill inte köra."
Jag ångrar det inte.
Jag hade redan sett vad som kan hända.
Då har vi fyra varv kvar och James Hunt ligger tvåa.
Mästerskapet var inte avgjort-
-för James behövde bli sämst trea.
James Hunt i depån med ett blankslitet däck och punktering.
Där är Mario Andretti i ledningen.
Var hamnar Hunt när han nu lämnar depån?
Är Hunt kvar i striden om andraplatsen?
James Hunt kör så fort han kan. Hunt ligger just nu fyra.
Där kör Hunt om Alan Jones. Då ligger han trea-
-och kan bli världsmästare.
Ska hans bil hålla?
Mario Andretti går i mål som etta och här kommer Hunt.
James Hunt lyckas. Hunt är världsmästare.
James visste inte att han hade vunnit VM.
Han trodde att han blev fyra.
Ge mig nåt att dricka.
Vann vi verkligen?
Hunt blev världsmästare med en poängs marginal.
En dramatisk formel 1-legend. Man glömmer det aldrig.
Jag träffade Niki och det första han sa var: "Jag älskade din pappa."
Pappa önskade att han hade fått dela VM-titeln med Niki.
Båda levde för att vinna och han ville dela titeln med honom.
Men det kunde han så klart inte.
Det kan finnas bara...en.
JAMES HUNT FORMEL 1-MÄSTARE 1976 MCLAREN-FORD
Det var hans stjärnögonblick och vändpunkten för formel 1.
Sagoslutet var Hunts-
-men det var Laudas beslut att bryta och offra titeln-
-som för evigt förändrade sporten.
Om de snabbaste förarna vägrar att köra för att de inte vill dö-
-när hela världen tittar så finns inte formel 1.
Vi förstod att det inte var bra att förare dog.
Folk vill inte se hjältarna dö på tv, i folks vardagsrum.
Veckans stora evenemang är Storbritanniens grand prix.
Säkerheten kom med pengarna.
Det var tack vare tv. Det var det riktiga genombrottet.
Det är inte helt sant. Pengarna bidrog-
-men säkerheten hänger på attityden hos dem som leder sporten.
De nya män som stod i bräschen i kampen var själva överlevande.
Det var tydligt att nåt måste göras.
Tio år efter att Jim Clarks död chockade världen-
-anställde Bernie Ecclestone Londons främste neurokirurg-
-som officiell tävlingsläkare för formel 1.
Det var Bernies idé att anställa läkaren professor Sid Watkins-
-som var en erkänd hjärnkirurg.
Det första året med Bernie var svårt-
-för ingen ville ha Sid Watkins på banan.
De hade sina egna läkare och ville inte ha en engelsman-
-som kom och ändrade på allt.
På Tysklands grand prix 1978, dr Watkins fjärde tävling-
-stängde arrangören ute bandoktorn från tävlingskontrollen före start.
Bernie sa: "Packa bilarna, vi sticker."
Arrangören svarade: "Vad gör jag med de 80 000 tyskar som är här?"
Bernie sa: "Säg åt dem att skita ner sig!"
Då sa de: "Doktorn kan komma in igen."
Sid Watkins lär ha varit den enda som Bernie alltid fogade sig efter.
Fyra lopp senare fick dr Watkins själv uppleva-
-hur fel det kan gå i formel 1.
Vi såg det på tv. James drog ut Ronnie ur bilen.
Jag hindrades från att komma dit av polisen i ungefär 20 minuter.
Det var fullständigt kaos.
Supersvensken Ronnie Peterson krossade båda benen i kraschen.
Till slut flög Ronnie iväg i en helikopter och loppet omstartades.
Colin Chapman vann sitt sjunde och sista VM med Mario Andretti.
Och han förlorade sin femte förare.
Peterson dog dagen därpå efter att ha fått en blodpropp.
Det var som ett svärd genom hjärtat.
Han skulle inte ha dött av det.
Om dr Watkins fått råda på Monza-
-hade nog Ronnie Peterson suttit här bredvid mig.
Peterson var med i mitt första lopp.
Alla andra hade försvunnit, de hade slutat eller dött.
När Peterson dog upphörde min barnsliga syn på formel 1.
Det blev en vändpunkt för sporten.
Efter det loppet åkte dr Watson med i en säkerhetsbil-
-bakom varje start under loppets farligaste varv-
-så att han var på plats i händelse av en olycka.
Det var mitt jobb att värna om förarna och det gjorde jag.
Han standardiserade akutvården i formel 1-
-och krävde fasta sjukrum på alla banor-
-och helikoptrar vid träning och tävling.
Sid Watkins var hjälten.
Sporten förlorade ändå fyra förare på fyra år.
En enastående förare miste livet i det som i mina ögon var-
-en ren motorsportolycka.
Me bara två förare dog under nästföljande tolv år.
Varje dödsfall granskades noga av formel 1-ledningen-
-och visade på riskerna för dem som alltför väl kände ärans pris.
Det är tragiskt, men det har alltid och kommer alltid att hända.
Det hör till formel 1.
Fram till ett dödsfall.
AYRTON SENNA SAN MARINO MAJ -94
Jag körde loppet och det var en märklig tid.
Vi hade förlorat Roland Ratzenberger dagen innan.
Alla var oroliga och undrade vad som nu skulle hända.
SKRÄCKHELGEN
Barrichello kritiskt skadad
RATZENBERGER DÖR UNDER KVALET
Jag minns att vi den kvällen pratade om Ratzenberger.
Jag trodde inte alls att det skulle hända Senna.
Den trefaldige världsmästaren var Formel 1-sportens nya ansikte.
Den enda förare som kunde bli lika stor som legenden Fangio.
Man såg en möjlig megastjärna i Ayrton Senna.
Han avgudades och var nog den mest populäre världsmästaren-
-för han hade allt och gav sporten stil och lyfte den ett snäpp.
Han var en av de mest vänliga människor som man kan tänka sig.
Han började bli gammal och kämpade hårt för säkerheten.
-Har du träffat Rubens? -Han är okej.
Han är så klart chockad, men okej.
Söndag morgon precis före loppet sa jag till honom:
"Du är den snabbaste föraren. Varför slutar du inte?"
Han sa: "Jag kan inte sluta. Jag måste fortsätta."
Jag skulle kanske ha sagt till på skarpen.
Men jag hade ju ett ansvar för alla de där pojkarna.
Och de var pojkar för mig, för jag var mycket äldre än de.
Jag var nio år och pappa berättade att Ayrton hade kraschat och dött.
I den åldern är det svårt att förstå vad det betyder.
Men jag gick bakom bilen och grät.
Pappa fick inte se mig, för man får inte låta en man se en gråta.
Men jag minns den dagen och det tog mig jättehårt.
Än i dag ser jag honom som den bäste föraren nånsin.
Den största skillnaden mellan Jim Clarks död den 7 april 1968-
-och Ayrton Sennas död den 1 maj 1994 är-
-att världen behövde veta varför det hade hänt.
Varför är han död? Varför är det så farligt?
Ayrton Sennas död sändes i tv till miljontals vardagsrum i hela världen.
Till människor som inte kände till formel 1, men visste vem han var.
Nån måste få skulden.
FIA:s nye ordförande hade varit på banan när Jim Clark dog.
Det är jobbigt att många journalister inte förstår sportens realiteter.
Max Mosley blev FIA:s ordförande bara månader före Sennas död.
De var stenhårt fokuserade på varför Senna hade kraschat.
Det var helt irrelevant.
Det är en sport på gränsen av vad människor och maskiner klarar av.
Då kraschar man.
Frågan är inte varför han kraschade, utan varför han dog.
Mosley bad dr Watkins leda en vetenskaplig undersökning-
-av sportens samtliga aspekter.
Max tydliga budskap var att vad som än händer med en bil-
-så ska man inte behöva dö i en bil.
10 MARS 1996 MELBOURNE
AUSTRALIENS GRAND PRIX
Min första tanke var: "Snälla, låt mig inte flyga ut bland träden."
För om man flyger ut bland träden så dör man.
Sen rullade den. Det var som att vara i en torktumlare, en tvättmaskin.
När den stannade kände jag en vätska rinna ner i min overall.
Det luktade bränsle och jag trodde att jag skulle börja brinna.
Det var vad vi befarade i kurvan. Och det var riktigt otäckt.
Det var den första stora olyckan sen Ayrton Senna - hela världen tittade.
Det var det första loppet med höjda nackstöd bakom föraren.
Det betydde mycket för att jag inte skadades alls.
Han inte bara överlevde, han körde loppet.
Det slog mig att vi hade gått vidare. Hela sporten hade förändrats.
Attityden hade ändrats och Senna blev impulsen till-
-att se vetenskapligt på säkerheten.
I denna fartkapprustning satsar man allt på överlevnad.
27 KURVOR OMBYGGDA
HJULVAJRAR PÅ ALLA BILAR
Jag har aldrig varit rädd för att dö eller bli skadad.
270 km/h genom kurvorna.
Det är otroligt. Ibland tittar man bara ut, åt vänster och höger:
"Är jag galen?"
Det är nästan som att ha kontroll över faran.
KOLFIBERKAROSS
Det är nog lika många olyckor nu som det var då.
DÄCKBARRIÄRER ERSÄTTER DEM AV STÅL
Men resultaten av olyckorna är helt annorlunda.
Har du sett olyckan i tv?
Ja. Jag har också sett den live när jag kraschade.
Jag hoppas att de moderna förarna aldrig får veta-
-hur det känns att alltid omges av död.
Vi skulle inte köra och dö.
Vi skulle köra och hålla så länge det gick.
Trots allt jag har sagt om Jackie Stewart-
-så uppskattade jag verkligen vad han satte igång.
Emerson och jag pratade om det i dag. Vi är glada att vi lever.
Att vi vann de lopp som vi vann och fick köra formel 1.
Vi gjorde alla nåt helt otroligt, på gränsen till det omöjliga.
Om vi gjorde ett misstag eller nåt gick sönder-
-så var risken stor att man dog.
Förarna levde ett glamoröst liv och de var helt otroliga.
Jag älskar min sport och det var givande att vara med mina vänner.
Jag är så otroligt tacksam för att jag var en av de som överlevde.
Vi kunde använda utvecklingen till att revolutionera krocksäkerheten-
-i den vanliga bilindustrin.
Sporten är så fantastisk för att den banar väg för utveckling och fart-
-men säkerheten är viktigast.
3 000 människor dör varje dag på vägarna runt om i världen.
En skillnad på en procent betyder att man räddar 30 människor om dan.
Bara det rättfärdigar allt som har kommit från formel 1.
Men man hemsöks ju alltid av det förflutna.
Max tycker att alla ska bli 100 år.
Jag tittar inte tillbaka. Jag tittar framåt.
I går var i går.
Vi är världsmästare!
Åh nej! Mark Webber lyfter!
Mark Webbers bil lyfte.
Ayrton Senna är fortfarande den siste föraren-
-som har dött i en formel 1-bil.
Tillägnad alla som dog när de körde på gränsen.
www.HoundDawgs.org Newest NORDiC RETAiL!
Få ditt eget konto gratis. Skriv till oss på hunddawgs@gmail.com